"MAAN MAINIOT"
Tuomas Holopainen Djecak koji nije htio odrasti.
Nightwish, povijest, bigrafija
Prica o bendu u prvih 10 godina
Imam par izmiksanih osjecaja u vezi s ovim.
Citam ovo s gledišta gledatelja
jer je ovo autorovo gledište o povijesti benda.
Par stvari uopce nisam znao.
Pitam se je li se to stvarno dogodilo.
Ali moje stvarno mišljenje je da je ovo velika cast.
Mislim da je ponekad bilo zabavno, zanimljivo i ponekad bolno citat knjigu
Ponosan sam na knjigu, ali možda je bolje
da iz nekih razloga
knjigu samo stavim na policu
Tuomas, da li bi potpisao ovo za brazilske fanove?
Naravno.
Osobno sam ovo vidio par puta
I obuzmu me žmarci
to je simbolicki vrhunac naše karijere.
Imali smo 10 godina vježbe za taj koncert,
prostor je bio odlican, kao što vidite a publika je bila ocaravajuca
cak je i bend dobro svirao
i sve vizualne stvari koje vidite, pirotehniku, ekran, svijetla... sve je bilo super.
To je osjecaj koji doživiš jednom u životu.
Osjecaji uz ovo su tako dobri
Imam "gorko-slatki" osjecaj dok gledam ovo.
Zato što nam je to zadnji koncert s Tarjom i kraj prve ere
Jako sam ponosam na ova 3 decka i na Tarju
Imam osjecaj na smo napravili TO.
Sad bi ih svo cetvero zagrlio.
To je tako super. Za stvarno.
Tuomas je još uvijek onaj emotivni momak koji je bio i 1996. kad je bend tek pocinjao
Nikad nije pokušavano biti nešto što nije.
Na primjer, ne ponaša se kao rock glazbenici iz Helsinkija.
Uvijek je onaj momak iz Kiteea koji je osnovao bend.
Možda je cijeli ovaj razgovor o Kiteeu zakljucak
da su oni originalni.
Divno
-Uzmi malo kave.
Kava? Zašto ne.
Htio sam biti morski biolog.
To je bio moj veliki san još od moje pete godine.
Najbolji predmet u školi mi je bila biologija.
A tu je i moja bizarna povezanost s morem.
Od malih nogu sam empat.
Osjecam emocije drugih ljudi.
Upad u glazbene vode je bila moja "nezgoda". Dogodilo se to u mojoj 18. ili 19. godini.
Želio sam izbaciti svoje osjecaje van.
Nekako sam morao iskopati rupu u svojoj glavi da ih izbacim.
Shvatio sam da je pisanje pjesama i sviranje u bendu savršen put.
Ne volim da me nazivaju skladateljem, pjesnikom, glazbenikom...
Stvoritelj pjesama je bliži onome što sam osobno i profesionalno.
Gledam to kao cjelinu, a ja sam dio fantasticne grupe.
Bio sam u mogucnosti da aranžiram svoj život
tako da radim posao koji volim odavdje iz Kiteea.
I nemoram ici nigdje drugdje raditi.
Razlozi zbog kojih mogu trpjeti publicitet i pritisak koje donosi ovaj posao
su moja obitelj i prijatelji.
Moji prijatelji su isti oni decki koje sam upoznao u srednjoj.
Ostali smo jako dobri.
Takve stvari ti pomažu u životu.
Nije važno što piše na papiru.
Ovi ljudi i mjesto nikada nece otici.
Kad smo bili u srednjoj, imao si dugu kosu a
ja sam imao ofucanu vunenu kapu. Sve su vas cure lovile.
Bili ste rock zvijezde i kraljevi. A ja sam bio štreber...
Bio si smiren i mirniji decko.
Tero je trebao biti metal glazbenik.
-A ti? Ne znam. Možda doživotni zatvorenik.
Skejtanje unutra je zabranjeno.
Nismo imali role i skejtove kad smo bili mali.
Tada u Finskoj nisu ni postojale.
Vratio sam se iz SAD-a 1993. i zapoceo višu srednju.
Živio sam na katu ove kuce.
Došao si i pozvonio i pitao da sviram klavijature za tvoj bend.
Da nije bilo vas, možda nikad ne bi otišao u takav biznis.
I patio bi od akademskog zatvora na nekom ucilištu.
Prije 3 godine ovdje je postojao školski pomocnik.
Zapravo, prije dvije godine .
I unatoc tomu niceg se ne sjecam. Sram me.
Dobar dan bako.
Dobrodošao -hvala
Sjedi ovdje.
Moj dom je udaljen 13 km odavdje. a kad sam bio u višoj srednjoj
nije bilo autobusa.
Odluceno je da mi se kupi apartman u centru grada.
Mjesto je bilo blizu škole.
I blizu poznanika, tako da je mjesto bilo idealno.
Tuomas je odavdje išao u školu i bio je vrlo drag decko.
Buduci da se njegovi roditelji nisu bojali Roma, nije niti on.
Bio je slobodnog duha kad je došao živjeti u ovu kucu na katu.
Tuomas je bio prijateljski raspoložen s mojim sinovima i unucima.
Mislim da imam par slika. -Uvijek smo se dobro provodili.
Zato što me majka upoznala s ovom kulturom.
Bilo je zanimljivo živjeti ovdje 3 godine.
Tuomas je volio slavlja.
Osobito Božic.
I sve one okicene stvari.
Sada je dosta toga. Štala je puna svega.
Hoceš li pocistiti ovo? Drži da ne padne.
Postajao je period kada mi je metal glazba zvucala loše, ali volio sam ju.
Tamo mi je nekadašnji dom. Sada tamo živi moj stariji brat Pentti
A Tuomasova soba je gore sa lijeve strane.
To je moj mikro-svemir.
Poput 10 kvadrata spremnika starih stvari.
Ljudi su mi slali svakakve vrste igracki.
Evo neka Disney uspomena.
Mislim da je Disney imao najveci utjecaj u mom životu, od moje druge godine.
Nema dosta mjesta za sve moje stvari.
Trebam vlastitu kucu kako bi prenio stvari tamo.
Moram se nekako opisati...
Najbolje s jednom rijeci. A to je "bjegunac".
Moja opsjednutost Disneyem i fantazijom je u nekom mom skrivenom svijetu.
Kad pogledate ovu sobu, ne mislite da ovdje živi 29-godišnji heavy metal glazbenik.
Skrivanje je moj obrambeni mehanizam od svijeta.
Konkretno, gledanje filmova, citanje i izleti po Laponiji su
primjeri mog skrivanja i bjezanja od stvarnosti.
Teško je za reci zašto mi je sve to teško.
Ne mislim da je svijet toliko loše mjesto da se moram skrivati cijelo vrijeme.
To je neka jaka sila u mom životu.
Ne znam baš kako živjeti za stvarno.
Ja sam možda poput sove u zlatnom kavezu.
On je uvijek zatvoren.
Stvaranje glazbe, citanje "Paje Patka",gledanje filmova
cak i gledanje sporta je najbolje skrivanje.
Možda te stvari otvaraju kavez tako da se neko vrijeme mogu vinuti u visinu.
Uvijek sam pazila Tuomasa dok je bio mali.
Ne zato što je on naš mladi brat vec zato što je naša beba.
Tuomas je bio najrazmaženiji zato što je jako puno mladi od nas.
Mislili smo da je uvijek sve dobivao.
Svadali smo se oko stvari, a Tuomas bi ih automatski dobio.
Ali bio je preslatko dijete i bilo je nemoguce odoljeti mu.
Sjecam se kad je pocinjao s glazbom, bio je u Kuopiou ucio.
Bila sam zabrinuta za njega i rekla mu da nade realan posao.
To ne funkcionira tako, da samo zamislis kako stvoriti glazbu...
Pa cak i sada mi se cini sasvim neshvatljivo da bi netko mogao kompozirati.
Ja još uvijek ne mogu zamisliti da je moj mali brat slavan ili da je on uspješan.
Ne mozete to primjetiti sve dok ne hodate s njim po Helsinkiju.
Bio sam prilicno usamljeno dijete, na dobar nacin.
Imao sam prijatelje, ali sam volio biti sam. Živjeli smo u sredini zabiti.
Mogli ste vidjeti samo obližnju šumu, livade i svoj dom.
Zato nisam upoznao okrutnost svijeta, a tu su i dobre i loše strane u tome.
Dobra stvar je da sam uspio održati nekakvu nevinost i naivnost u sebi,
ali s druge strane, kada naidem na teške trenutke u svom životu, kad moram odabrati kojim putem ici
obicno napisašem pjesmu o tome ili samo ostanem tih i idem dalje.
Otkrivanje problema i govorenje o njima ponekad je vrlo teško za mene.
Teško mi se suociti sa nekim stvarima u svom životu.
Dobijem osjecaj da cu zaplakati, a samo želim pobjeci.
No, ponekad se suocim s njima... Pomalo boli, ali prode.
Mislim da to proizlazi iz moje zatvorenosti u djetinjstvu.
Imali smo mnogo puta tu temu školi. Nikada ne gasite vatru vatrom.
I u mnogim slucajevima bilo bi razloga za to.
Zbog cestog spominjanja te recenice u školi i kod kuce
u slucaju pojavljivanja problema, Tuomas to nikada ne bi iznijeo.
Mislim da je bio povucenog karaktera.
Ako bi bilo situacija kada bi morao udariti nekoga, on bi se samo otišao.
Bio je premiran.
Mislim da je ovo možda i najljepši soundtrack ikada napravljen.
I najljbolji film.
The Village.
Pocetkom godine, kad sam prolazio kroz teška vremena bilo je teško zadržati se na pravom putu zbog
svih problema i drama. Više nego u posljednjih deset godina zajedno.
Taj film mi je pomogao u tom razdoblju.
Sjecam se da sam ga gledao barem deset puta tjedno. Ponekad i do dva ili tri puta dnevno.
Taj film je savršeni primjer bjega od stvarnosti. Bio bi uvijek spreman preseliti se u to selo.
Mislim da je Tuomas izvrsno uspio.
Divim se njegovoj smirenosti, nacinu pisanja i dobrim jezicnim sposobnostima.
I nacinu na koji se nosi sa pritiskom
I dalje je onaj stari Tuomas.
Slava mu nije udarila u glavu. I dalje je skroman i stidljiv... naš sin.
Ne znam odakle je proizašla tolika nesigurnost u sebe samog.
Imao sam vrlo dobro djetinjstvo i školske godine, tako da nema razumnog objašnjenja za to.
Ali nešto je u mojoj glavi stalno vikalo: "Napravi bolje! Budi bolji!".
To je moja nesvjesna ambicija koja me gura dalje.
Mislim da je jedan od razloga za to perfekcionizam.
Ako nece biti savršeno, nece biti nikako.
Nema sredine!
Ako imalo posustanem, nastane katastrofa.
Tuomas je, po meni, oduvijek bio misteriozan.
Mi nemamo takav odnos da možemo otvoreno razgovarati o stvarima.
Oba moja roditelja su mi jako važna i jako ih poštujem, iako se to ne vidi.
Cak i Hans Zimmer i Walt Disney nisu ništa u usporedbi s njima, kad pricamo o idolima.
Još uvijek me sram zapiliti cigaretu kod kuce. Bojim se šta bi mama rekla.
Kaže 29-godišnji Tuomas.
Imam jako razmišljanje. Morate paziti vlastite obitelji do zadnjeg daha,
one koje volite i za koje brinete, koji su vam najbliži. Bez obzira na druge.
Jesi li stvarno išao odavdje u školu s mamom?
Da. Od 1-6 razreda, odavdje ljeti, a zimi smo išli ovim putem.
To je bio jako dug put.
Skijanje zimi...
To je to.
Ovdje smo pecali. Ondje se mogu uloviti štuke.
Iznenadujuce je duboko. 5-6 metara dubine.
Cudan osjecaj.
Postoje su odredeni trenutci i stvari u životu koje pamtite cijeli život.
Bilo je to putovanje u jesen 1991.
Da, sjecam se. Odlicno putovanje.
Bilo je cool kada je stariji brat napravio brvnaru.
Sjecam se da sam bio prenemiran da bi zaspao cak i na sekundu te noci.
Raspravljali smo o dubokim i ne tako dubokim temama te noci.
Zaspali smo tek oko 2 ujutro.
Održavao sam vatru i gledao u zvjezdano nebo.
Bila je jesen i vrijeme je bilo poprilicno hladno.
Bio je to jedan od trenutaka kada se osjecaš bliže prirodi i Bogu.
To je bila moja šuma iz djetinjstva i nisam ju prije cijenio kao što ju sada cijenim.
Ova šuma je prizor moje duše.
Ovdje moram biti s vama i Samu i vatrom i zvjezdanim nebom.
To je bilo nevjerojatno putovanje.
Bili smo cudan copor "vukova" kada pogledamo šta smo radili profesionalno, i koje smo putove odabrali.
Povezani smo kao obitelj... tata, mama i braca i sestre...
Polazeci od igara ponocnog tenisa.
Imamo isti smisao za humor.
Na neki nacin smo povezani.
-Da, tako je.
Možda sam kao stariji brat stalno pokušavao biti zaštitnicki nastrojen.
Ali sam shvatio da ga ne trebam štititi jer sam shvatio da ce on odabrati pravi put za sebe.
Stvari o kojima smo bezbroj puta raspravljali...
Nemoj kupiti te klavijature i slicno...
Ali mislio sam to na dobar nacin.
Da, znam. Uvijek sam to gledao na taj nacin. U redu je.
Ti si kao majka sa zaštitnickim instinktom.
Ponekad i previše.
Ali to je dobra stvar.
Sad kad sjedim ovdje...
Osjecam se cudno.
Zaplakat cu...
Razdoblje mog života koji je u ovim slikama, povezano sa ovim mjestom
podsjeca me na to kakva sam osoba i kakve vrijednosti imam.
Vrijeme pozlacuje sjecanja i nadu da cu se vratiti u ta vremena.
To sam govorio u svim svojim pjesmama u posljednjih 10 godina.
Ovdje je pocetak svega. Ovo su moje nebeske livade.
Mislim da kad bi mogao odabrati svoj raj
vratio bi se u to vrijeme.
To su stvari koje niko drugi ne može niti zamisliti.
Naježim se od razmišljanja i zamišljanja ovih mjesta.
I osjecam se nostalgicno.
To što sam lud za filmom vizualno mi pomaže kada sviram.
Imam cijeli arsenal knjiga i slika koje se mogu koristim.
Možda ce zvucati banalno, ali
pokušavam vidjeti glazbu isto kao što ju i cujem,
i sve oko mene je zaboravljeno.
Skocim tamo na gat i sjednem.
Tamo sve pocinje.
"Život i doba Paje Patka".
Potpisao ga je Don Rosa.
Ovo je Biblija Disney freakova
i moj san da sredim ovaj posao.
Osjecam da mi je Disney dao puno toga i moram mu se nekako odužiti.
Mislim da imam nekakav Petar Pan sindrom.
To ima svoje dobre i svoje loše strane.
Mislim da cu cijelo svoj život biti djetinjast u neku ruku
i da se necu moci suociti sa svakodnevnim konfliktima.
Bježim od stvarnosti, što se tice takvih stvari.
Dobra stvar je o tome što mogu održavati neke nevinosti koje su u mojoj duši iz djetinjstva.
To je ono što ja jesam.